Kaptajnens log, stjernedato 44012,3.
Enterprise er stadig i dok efter borghændelsen.
Skibet og dets besætning kommer snart i tjeneste igen.
Tak. Giv det til teknikerne.
Faserkanonerne er parate.
Vi er begyndt at kalibrere energikilderne.
De er da utrolig effektiv.
Tak.
Fortsæt med prøverne, Worf.
Her er oversigten over orlov og overførsler.
Jeg glæder mig til at møde Deres forældre.
- Vidste De ikke, at de kommer? - Nej.
En klingon bør ikke tage imod familie, når han er i tjeneste.
Som mennesker forstår mine forældre det ikke.
Det ville jeg nok heller ikke.
Dette er jo ikke et klingonskib.
De afgør selv, om De vil møde dem, men vi er jo ikke ofte på Jorden.
- De kan tage fri, mens de er her. - Nej. Det behøves ikke.
De kan gå.
Er De bange for, at de opdager, hvad der skete på Klingon?
Slet ikke. Jeg har informeret dem om min skam.
Der er næppe noget menneske, der kan forstå min vanære.
Hvor tager De hen?
Hvadbehager?
- Til Frankrig. Labarre, min hjemby. - Virkelig?
Det er første gang i næsten 20 år.
Interessant.
Det er blot interessant.
Kaptajn Jean-Luc Picard, manden, som ikke tog ferie i tre år?
- Det er mit hjem. Kræves der andet? - Det ved jeg ikke. Hvad tror De?
De har virkelig hjulpet mig med at komme mig.
Men se selv: Jeg har det bedre.
- Sårene læges. - Dem, De kan se i spejlet.
Mareridtene er væk. Nu trænger jeg kun til fred.
Jeg er enig. Det glæder mig, at De rejser.
Det er kun valget af rejsemål, der får mig til at spekulere.
De må gerne tro, jeg rejser hjem, fordi borgerne fangede mig.
- Er det, hvad De selv tror? - Jeg hader, når De gør det.
Kaptajn, De har brug for tid.
De kan ikke komme Dem så hurtigt.
Når man har gennemgået, hvad De har-
- er det normalt, at man vil finde sig selv.
Og hvor kan man bedre gøre det end i ens hjemby?
Interessant.
God rejse, kaptajn.
Rummet, den yderste grænse.
Dette er stjerneskibet Enterprises rejser.
Dets fortsatte mission for at udforske nye verdener.
Finde nyt liv og nye civilisationer.
Dristigt betræde nye områder.
- Stadig intet signal? - Nej.
Min mor kommer aldrig til tiden. Hun er så typisk... menneskelig.
De ved, hvordan kvinder er.
Jeg glæder mig ikke til det her.
Jeg ville helst bare have det overstået.
- Jeg ved, hvad De mener. - Det tror jeg næppe.
Da min far var om bord, jog han efter sygeplejerske Stanton.
Det er ikke det, der bekymrer mig.
Der er altid noget med forældre.
Jordstation Bobruisk her. To, der skal om bord.
Aktiverer.
- Mor, far... - Worf.
Du ser godt ud, min søn.
Du har vist taget lidt på. Det klæder dig.
- Træner du stadig med holodæk? - Lad mig vise jer...
Det er altid rart at møde en anden oversergent.
Sergej Rosjenko, tidligere på Intrepid.
Miles O'Brien. Glæder mig.
Vær ikke så formel. Jeg har også arbejdet engang.
Det er for sjov. Hans livs stolteste øjeblik var, da Worf kom hertil.
Tænk, at en gammel underordnet som jeg har opfostret en officer?
Kom nu, Sergej, Du kan snakke senere.
- Din far har glædet sig. - Jeg vil se alt. Hele skibet.
Hjemme har jeg alle tegninger og planer over rumskibet.
Skibet bliver repareret lige nu. Jeg kan ikke vise alt.
- Hvis du spurgte kaptajnen, så... - Du lovede ikke at være pinlig.
I øvrigt kommer vi for at se Worf, ikke skibet.
- Godt. - Dit hår er blevet længere, ikke?
Hvem du end er, kan jeg høre dig.
- Hjælp, en landevejsrøver! - En hvad?
En røver, der overfalder rejsende. Der har ingen været i århundreder.
- Men jeg er ingen røver. - Det er en lettelse.
- Jeg ved, hvem du er. - Så ved du mere end jeg.
- Du er min nevø, Jean-Luc. - Så må du være min onkel René.
- Nej, det er omvendt. - En skam. Det var en rar tanke.
- Hvorfor har du været væk så længe? - Stjerneflåden tager min tid.
- Far siger, du ikke trives her. - Du har misforstået ham.
- Nej. Det sagde han. - Robert og jeg, vi...
- Det er måske på tide at ændre det. - Du virker ikke så arro...
- Arrogant? - Netop. Sådan virker du ikke.
- Hvad betyder "arrogant skid"? - Lad os tale om det senere.
Mor, han er her!
- Jean-Luc. - Marie.
Det er dejligt omsider at møde dig.
Det synes jeg også.
- Hvordan går det? - Fint.
Vi er så glade for, at du skal bo hos os.
Jeg tænkte... at jeg måske trænger mig på.
Jeg kan bo i byen i stedet.
Ikke tale om. Det er dit hjem, og det vil det altid være.
Ser det virkelig så anderledes ud?
Det er utroligt så lidt, der er ændret.
Alt ser ud, som jeg husker det.
Huset og bakkerne.
Hvert træ, hver busk. De virker uberørt af tidens gang.
Robert har arbejdet hårdt for, at det ser sådan ud. Det er vigtigt for ham.
Nøjagtig som det var for vores far.
En dag bliver jeg kaptajn på et rumskib.
Du ser nøjagtig ud som Robert, da han var på din alder.
Jeg venter næsten at se mig selv som dreng løbe og lege.
- Robert vil så gerne møde dig. - Det har René sagt.
- Hvor er han? - Hos sine vinstokke, som sædvanlig.
Så kom du endelig.
- Velkommen hjem, kaptajn. - Goddag, Robert.
Tog du... toget fra byen?
Nej, jeg ville hellere gå.
- Jeg har mødt Marie og René. - Godt.
Det føles...
...godt at se dig igen.
- Er du træt? - Nej.
Gør dig det behageligt. Du ved, hvor alt er. Vi spiser kl. 20.
Jeg må prøve at kurere denne syge vinstok. Vi ses snart.
- Har du tid til at besøge planeten? - Muligvis.
Will og jeg tager nok til Salto Angel-vandfaldet.
Der er så smukt i Venezuela. Kom ind.
Glimrende. Tak.
- Noget hjemmefra? - Det har været her, siden Jack døde.
Det meste er bare småting.
- Hjælp karrieren via ægteskab? - Det var for sjov.
Jack sendte den, da jeg læste til læge. Det var hans frieri.
- Hvad er det? - Det er til Wesley fra Jack.
Jeg havde glemt den. Eller jeg prøvede at glemme den.
Hvorfor det?
Jack lavede en holografisk indspilning.
Den skulle Wesley have, når han blev stor.
Jack ville lave mange flere. Men han fik aldrig chancen.
- Er du bange for, hvad han siger? - Nej. Men den river måske sår op.
Wesley har accepteret sin fars død.
Wesley har spørgsmål om sin far. Spørgsmål, som du ikke kan besvare.
Den kan måske hjælpe ham til at forstå.
Vi kommer til skolen og ved ikke, hvad der er sket.
Er Worf skadet? Er han i uføre?
Døren går op, og der sidder vores lille syvårige på en stol-
- og glor på fem teenagere, der alle har næseblod.
Og så sagde rektor: "Lov mig, at han er enebarn."
- Vi spilder Geordis tid. - Nej, vi har god tid.
- Jeg må fortælle historien om... - Ikke flere historier, Sergej.
Godt. Må vi se på den nye motorkerne nu?
- Jeg har været warpekspert. - Gerne. Fru Rosjenko?
Nej, gå I bare. Din far bliver væk i timevis.
Worf, vil du vise mig arboretet?
La Forge, ring, når I... Når min far er parat.
Jeg finder selv vej. Elevator fire er derovre, ikke?
Jeg har alle tegningerne derhjemme.
Thetamatrix-blanderen er mere effektiv end på de gamle skibe.
Utroligt.
Hvis De har tid, vil jeg gerne spørge om noget andet.
- Gerne. - Det drejer sig om min søn.
Din ven Louis beder dig kontakte ham, når du er faldet til.
- Vil han stadig hæve havbunden? - Ja. Han går meget op i det.
Han er driftsleder nu, og hans kone elsker at tale om det.
Jeg forstår ikke, hvorfor Jorden skal bruge endnu et subkontinent.
Det er spændende at udforske en ny verden.
Det forstår jeg desværre ikke.
Borgmesteren vil afholde en parade til ære for dig.
- En parade? - Give dig byens nøgler.
Nej, nej.
Han skal bare have armen vredet lidt.
Nej, han skal ej. Jeg er her for at hvile.
Jeg har sagt til borgmesteren, at han skal spørge os først.
Salut.
- Er det årgang 46? - 47.
Du drikker for meget kunstigt. Er det syntehol, det hedder?
Det har ødelagt din gane.
Tværtimod. Syntehol gør, at man sætter større pris på den ægte vare.
- Udsøgt, Marie. - Tak.
Naturligvis finder Robert Frankrigs bedste kok-
- og gifter sig med hende.
Ja. Desværre er madlavning en døende kunst. Det er teknologiens skyld.
Robert og jeg har ofte diskuteret, om vi skal have en replikator.
Jeg husker samme slags diskussioner mellem mor og far.
Far forstod bedre end nogen anden-
- hvor farligt det er at miste de værdier, vi sætter højest.
Hvorfor mister man noget ved at gøre livet lettere?
Du forstår mig næppe, men jeg synes, livet allerede er for bekvemt.
Det er en meget gammel diskussion.
Ja, det er.
- Jeg skrev en stil om rumskibe. - Og han fik en præmie for den.
- Den bedste, læreren havde set. - Flot, onkel.
Jeg skrev også en stil om rumskibe, da jeg var i din alder.
- Fik du også en præmie? - Det husker jeg ikke.
Din beskedenhed er ikke særlig overbevisende.
Naturligvis fik du præmie. Det gjorde du altid.
Har du stadig din stil?
- Nej, det tror jeg ikke, - Jeg har min endnu.
Hent den, så kan du læse den for din onkel.
Det er svært nok at beskytte ham...
...fra alt det derude, uden at du behøver opmuntre ham.
Jeg opmuntrer ham ikke.
Var du ikke snæversynet, lod du ham se verden, som den er.
Du opdrager dine sønner, som du vil. Lad mig gøre det samme med min.
En mands opfattelse af paradis.
Nej, Louis. To: Roberts og min fars.
Jeg kender ingen, der er så uinteresseret i vindruer.
Det passer ikke. Jeg var interesseret.
Og jeg var stolt af, at min familie-
- hjalp med til at bevare traditionerne.
Jeg følte blot ikke, at jeg skulle følge dem.
Du så altid mod fremtiden. Din bror så mod det forgangne.
Der burde være plads til begge dele i livet.
Og hvad med dig, gamle slyngel? Du har også vendt dig mod fremtiden.
- Hydroponik blev så trist. - Du skulle have lyttet til mig.
Så havde jeg aldrig været på cykeltur med søstrene Bloom.
- Og brækket benet. - Og giftet mig to gange.
- Du er blevet driftsleder. - En ud af 200 driftsledere.
Min kone lader som om, jeg styrer det hele.
Det er meget spændende. Jeg har læst om det i tidsskrifterne.
- Har du? - Det er blot...
Der er noget, jeg ikke forstår. Du er så dårlig til at svømme.
At du skulle arbejde på havets bund.
Man gør det, man frygter mest.
Hvordan fremskynder I byggeriet, uden at øge den tektoniske belastning?
Du har fulgt med, kan jeg høre.
Sandt at sige, ved vi det ikke. Endnu.
På Enterprise brugte vi resonatorer til at mindske trykket på Drema 4.
- Det er ikke samme problem, men... - Nogen skal overtage projektet.
En rigtig leder, der sørger for, at der sker noget. Sådan er du.
- Men du forlader ikke Stjerneflåden. - Nej, det ville jeg aldrig gøre.
Det tænkte jeg nok.
Men du kan vel godt se lidt på de problemer, vi har.
- Vi kan bruge din hjælp. - Godt.
- Fin besætning. Og de kan lide dig. - Det kan de.
Mor, far, jeg...
Jeg ville ønske, at I ville være lidt mere...
...reserverede, mens I er om bord.
- Ja. Vi går af og til for vidt. - Vi er så glade for at være her.
- Kalder løjtnant Worf. - Worf her.
- Jeg vil tale om faserprøverne. - Jeg kommer.
Bed Guinan kalde på mig, hvis I mangler noget.
- Vi bør holde os væk. - Nej. Jeg er hans mor.
Før eller siden kommer de alle her-
- og stiller sig og stirrer ud gennem vinduerne.
De leder efter den lille stjerne, der er deres hjem.
Det spiller ingen rolle, hvor langt væk den er. De leder alligevel.
Jeg hedder Guinan. Er De Worfs forældre?
- Sergej og Helena Rosjenko. - Velkommen. Sid ned.
Der er noget, jeg vil spørge Dem om.
- Hvorfor fik han aldrig sveskejuice? - Hvadbehager?
Han havde aldrig fået før. Nu vil han have det konstant.
Han ville aldrig have menneskemad, da han voksede op. Kun klingonsk mad.
- Jeg lærte at lave blodtærte. - Men vi lærte aldrig at spise det.
- Hans ungdomsår var svære. - Men De klarede det.
- Vi gjorde ikke noget særligt. - Jeg synes, at han er noget særligt.
Det var svært for ham at vokse op uden hjælp fra andre klingoner.
Vi måtte lade ham udforske sin arv på egen hånd.
Der er mange forældre, der kunne lære meget af Dem.
Desværre virker det, som om Worf synes, at vi ikke forstår ham.
En del af ham føler det sådan. Men jeg har set en anden side.
Den side, der kommer ind og drikker sveskejuice.
Den side, der ser hjemad.
Han søger ikke Klingonimperiet. Han ser efter Dem.
Jean-Luc?
Er alt vel?
Jeg har gjort en foruroligende opdagelse.
Louis nævnte, at Atlantisprojektet mangler en leder.
Og jeg kunne mærke, at jeg faktisk overvejede det.
- Hvorfor skulle du ikke gøre det? - Opgive min karriere og Enterprise?
- Med det, du har gennemgået... - Det har intet med det at gøre.
- Eller har det? - Desuden vil vi gerne have dig hjem.
Med tiden kommer du og din bror måske til at synes om hinanden.
Jeg kan lide hans valg af kone.
Tak for brevene. Jeg følte mig som en del af familien.
Du er en del af familien, Jean-Luc.
Jeg skal nok lukke op.
- Robert... - Louis, kom ind. Jeg henter vin.
- Nu kan I tale forretning. - Der er ikke meget at tale om.
- Hvad synes du om vores planer? - Jeg har nogle ideer.
Dejligt. Vi burde diskutere dem med bestyrelsen. Jeg ordner et møde.
- Kun en indledende samtale. - Som indledning til hvad?
De vil have dig.
Jeg behøvede blot nævne, at du var interesseret i projektet.
- Jeg har ikke budt mig til. - Du kan i det mindste høre på dem.
Godt, så siger vi det. Jeg lytter.
Du kommer ikke til at fortryde det. Vi ses i morgen.
- Hvad er det for en besked? - Det ved jeg ikke rigtigt.
Din far indspillede den nogle uger før din fødsel.
Han mente, at det var vigtigt at få visse ting sagt.
- Og sørge for, de ikke blev glemt. - Ved du, hvad han siger?
Nej. Du skulle have den, når du blev 18. Det synes jeg også.
Kom ind.
- Forstyrrer vi? - Nej.
Jeg troede, I skulle sove.
Vi ville bare putte dig.
Da jeg hørte, at I var på listen over besøgende...
...vidste jeg ikke, om jeg syntes, I skulle komme.
- Jeg er glad for, at I er her. - Vi var nødt til at komme.
Vores søn havde problemer.
Vi læste dit brev om vanæren fra klingonerne.
- Vi forstod ikke det hele. - Det behøvedes heller ikke.
- Vi ved, hvilken mand du er. - Du havde god grund til at handle.
- Jeg må bære min vanære alene. - Det er ikke rigtigt.
Undskyld, hvis vi bliver for menneskelige, men når du lider-
- skal du huske, at vi er med dig.
At vi er stolte af dig, at vi elsker dig.
Du er vores søn.
Forsigtig. Du er ikke vant til at drikke den ægte vare.
Den der syntehol får ikke en til at miste kontrollen, vel?
- Det er rigtigt. - Det gør det her.
Det ville jeg gerne se.
- Hvad? - At kaptajnen mister kontrollen.
Må jeg spørge om noget?
Hvad skete der egentlig deroppe?
- Er det broderlig omsorg? - Nej. Nysgerrighed.
Hvad gjorde de ved dig?
- Du ved, hvad der skete. - Ikke rigtigt.
Jeg har forstået, at du blev såret og ydmyget.
Du har altid trængt til lidt ydmygelse.
Eller måske ydmyghed. Begge dele kan bruges.
Hvorfor går du din vej?
- Det er ikke din stil. - Jeg er træt af at skændes med dig.
Træt? Du er vist også træt af Enterprise.
Den store kaptajn falder ned på Jorden-
- for at dykke ned i vandet med Louis.
Det er ikke den bror, jeg kan huske.
Det må vel have set ud som en ideel situation.
Egnens berømte søn vender hjem og fejres som en helt.
- Jeg er ingen helt. - Jo. Du vil ikke nøjes med mindre.
- Det er ikke sandt. - Hvad med paraden til din ære?
Nej! Jeg har aldrig higet efter det pjat.
Aldrig ønsket at blive nummer et i skolen, at holde afskedstalen?
At være en sejrende sportshelt.
Sejrende? Var du så skinsyg?
Ja, for pokker. Jeg havde ret til at være skinsyg.
- Ret? - Jeg var altid "din bror".
Jeg så på, at du blev hyldet, og at du slap godt fra alt.
- Hvorfor brød du ingen regler? - Jeg var den ansvarlige storebror.
- Det var min opgave at passe dig. - Passe mig? Du var en tyran.
Af og til, måske. Jeg kunne godt lide at undertrykke dig.
Godt. Prøv nu.
Hvorfor kom du tilbage?
Var det, fordi du ville have, jeg skulle passe dig igen?
Gid fanden havde dig.
- Du bad faktisk om det. - Men du trængte til det.
Du har været meget hård mod dig selv.
Du aner det ikke, Robert.
De tog alt det, der var mig.
De brugte mig til at dræbe og ødelægge. Jeg kunne ikke stoppe dem.
Jeg burde have kunnet gøre det.
Jeg prøvede. Jeg prøvede virkelig.
Jeg var ikke stærk nok, ikke god nok.
Jeg burde have kunnet stoppet dem. Jeg burde...
Der kan man se.
Min bror er alligevel et menneske, når det kommer til stykket.
Dette skal du bære på længe, Jean-Luc. Meget længe.
Du må lære at leve med det. Du har et enkelt valg nu.
Lev med det under havet med Louis eller over skyerne med Enterprise.
Ved du hvad? Jeg tror, at du havde ret alligevel.
Jeg kom tilbage, for at du skulle hjælpe mig.
Ved du hvad? Jeg kan stadig ikke lide dig, Jean-Luc.
Hvad i alverden?
Hvad er der sket her?
- Det er udelukkende min fejl. - Jeg faldt, og så faldt han.
Og så faldt vi begge to.
- Har I været oppe at slås? - Slås? Nej, da.
I skulle skamme jer. Hvad ville jeres far sige, hvis han så jer?
Han ville sikkert sende os i seng uden aftensmad.
- Det var nok godt, I fik det ud. - Det kan du have ret i, Marie.
Jeg kontakter Louis og aflyser mødet.
- Det er på tide, at jeg rejser. - Allerede?
Skibet skal snart af sted. Det er der, jeg hører hjemme.
Kommer jeg nogen sinde i tvivl, ved jeg, hvor jeg skal tage hen.
Computer, indlæs programmet Crusher Et.
Programmet er indlæst. De kan gå ind.
Kør programmet.
Hej, Wesley. Mens jeg laver dette, er du omkring 10 uger gammel.
Du skal have at vide, hvem Jack Crusher er i dag.
Han eksisterer ikke, når du bliver voksen.
Jeg vil være ældre, mere erfaren og forhåbentlig lidt klogere.
Men denne person er væk. Sådan var din far, da du blev født.
Når jeg ser dig i din vugge-
- erkender jeg, at jeg intet ved om at være far.
Derfor beder jeg om undskyldning for mine fejl.
Jeg håber, at du ikke er vred, fordi jeg så ofte var væk.
Sådan er det, når man er i denne uniform.
Jeg kan ikke forklare, hvorfor Stjerneflåden er så vigtig for mig.
Du forstår det måske, når du hører dette.
Du vil måske selv prøve at have en på.
Men du skal nok være læge som din mor.
Du er kun et spædbarn, men det er fantastisk:
I dit ansigt kan jeg se alle de mennesker, jeg har elsket.
Din mor, mine forældre, vores familie.
Jeg ser også mig selv i dig.
Og jeg kan mærke, at du er min søn.
Jeg kan ikke beskrive det, men der er en forbindelse, et bånd.
Jeg vil altid være en del af dig, Wesley.
Jeg håber, at du forstår noget af det her.
Jeg ved ikke, om jeg selv gør det.
Jeg klarer det måske bedre næste gang.
Jeg elsker dig, Wesley.
Farvel, far.
Kom og hils på os igen.
Farvel, Jean-Luc. Pas på dig selv.
- Pas på dig selv, onkel. - I lige måde.
En dag tager jeg også af sted til et rumskib.
Der er god tid. Du beslutter dig måske for noget andet.
Jean-Luc, her har du lidt årgang 47. Drik ikke det hele på en gang.
Og drik ikke alene.
Er der noget, du vil have sendt hjemmefra?
Nej.
Lidt blodtærte, måske.
Det er længe siden, men jeg kan huske, hvordan man gør.
- Velkommen tilbage, kaptajn. - Tak, løjtnant.
- Mine forældre, Helena og Sergej. - En fornøjelse.
- Sikke et skib, De har. - Har De set det hele?
- Nogle steder blev repareret... - Vi skal gå nu, Sergej.
Ja, ja. Jeg har alle tegningerne derhjemme.
Han er stadig derude.
Han drømmer om rumskibe og eventyr.
- Det er ved at blive sent. - Ja. Men lad ham drømme.